Har jeg sagt, du er sød uden skjorte?
- Jeg tror, jeg ved hvorfor. - Nu kan jeg ikke huske, hvor jeg kom til.
Jeg vil sove.
Ti stille. Det er meget distraherende.
- Der er post. - Hold dig fra ham, ellers begynder han forfra.
"Kaptajn BJ Hunnicutt" - noget i en brun konvolut.
- De burde maskere dens slags blade bedre. - Det er et blad om kirurgi.
Jeg har set et af dem. Jeg vil hellere se folk udenpå.
- Hawkeye, din lokalavis. - Væk med den.
Du elsker Crabapple Cove Courier.
Det plejede jeg at gøre. De samme nyheder uge efter uge.
Hvor er bladet fra Institut for målrettet nudisme?
Vil du læse major Burns' Popular Mechanics? Annoncerne er ret vovede.
Et billede af en tregangs toiletventil er ikke ret vovet.
Jeg omdeler posten, jeg skriver den ikke.
"Sådan laves et mavereservoir ved en resektion af maven."
Kan du ikke læse uden at bevæge læberne, så ti stille.
. Hvad tynger dig? - Min ryg-
- Stadig? - Jeg har en tung ryg.
- Vil du have massage? - Kun hvis du tager skjorte på.
- Jeg kan røntgenfotografere den. - Man kan intet se.
Ingen rygsøjle? Intet?
Smerten går gennem til lungen.
- Jeg troede, jeg havde en plet. - En Fido eller en Plys.
Du er sjov. Hvis jeg dør af det, læser du så joken højt ved min grav?
Det mener jeg gravalvorligt.
Helt ærligt. Jeg vil hellere læse den dumme avis.
Jeg kan fortælle dig, hvad der står.
En artikel om den gennemsnitlige Veron Parsons.
- Hvem er det? - Et nul,jeg gik i skole med.
Han er i avisen hver uge. Han har fået ansvaret for dit, forfremmet til dat.
- Og hvad så? - Han er gennemsnitlig.
Det lykkes kun, fordi der ingen konkurrence er.
Han hviler på sin platfodethed, og jeg danser med rotterne.
Du overlever. Sandsynligvis.
Hør her. "Lejeforandring af ileum og tyktarmen.
Han var en idiot.
Det er samme fyr, der var fortaler for gastrektomi i 1949. Fascinerende.
Vernon må have en pressesekretær. Han er altid i avisen.
Pokkers. Der er han igen.
"Dr. Vernon Parsons er blevet tildelt et legat på 100.000 dollar
til et toárigt studie af infektionssygdomme hos mus."
De burde give ham sygdommen og lade musene dele pengene.
Ved de ikke, hvor gennemsnitlig manden er?
Jeg går over og spiser morgenmad.
- Værre? - Kan du se skæftet på en kniv?
- Jeg skal ikke belære... - Godt.
- Du træner aldrig. - Jeg brydes med sygeplejerskerne.
Hvis du gør noget fysisk, så fár du det bedre.
Du har ret. Nu har jeg det meget bedre.
- Føler du dig lidt slap i koderne? - Jeg er ikke helt på toppen.
- Du har mistet appetitten. - Mad synes ikke at friste.
- Må jeg spise din pølse? - Endelig.
De smager godt i dag. Ekstra fedt.
Hvis du kan tilgive min taktløshed og med al respekt,
så kig forbi feltapoteket og få et godt afføringsmiddel.
Vi kom for sent til de hårdkogte æg. De har kun sure sokker tilbage.
Du skulle have været i hæren, før hønsene lagde pulveræg.
I 1. verdenskrig fikjeg kálroer til morgenmad i en måned.
Min tunge lugtede som Arthur Murrays fodbad.
- Er du okay, fader? - Hvorfor det?
- Du hiver i fingrene. - Leddene er lidt stive her til morgen.
- Han har også mistet appetitten. - Hvad med kaffen?
Tag du den bare, Radar.
Lad mig se dine øjne, fader.
- Hvordan ser hans sklera ud? - Lettere gul.
Må jeg undersiden af din tunge?
Så gul, som den stribe jeg har på ryggen.
- Du skal ikke røre ved kaffen, Radar. - Hvorfor?
En hepatitis-familie svømmer rundt i den.
Adr, jeg spiste hans pølse.
- Jeg rørte ikke ved den. - Nej, men det var din.
Du må ikke misforstá mig, men adr.
Jeg vil ikke opleve en gulsot-lejr igen.
BJ, tag en blodprøve på fader Mulcahy.
Hawkeye, giv mandskabet en gammaglobulin-sprøjte.
Radar, se, om vandforsyningen er forurenet. Jeg taler med kokken.
- Lad os komme i sving. - Kom, fader.
Den lå altså fremme.
- Jeg vil bare se din krop. - Du skal ikke være fræk.
- Der er hepatitis i omløb. - Hepatitis?
- Lad mig se dine øjne. - Er de gule? Hvad med min lever?
- Hvordan skulle jeg vide det? - Mærk på den.
- Hvordan føles det? - Det kilder.
- Prøv at styre dig. - Der er noget galt med mig.
- Lige siden Margaret blev forlovet? - Jeg har haft hjertebanken.
- Mærk mit bryst. - Jeg har hovedpine, skat.
Jeg har en knude der, der ikke bør være der.
- Gør sådan her. - Det føles som en kugle.
Ikke som marmor, mere som natursten.
Jeg har ikke tid til at undersøge dit bryst.
Lad mig tage blodprøve, du fár en sprøjte bagi, og så erjeg smuttet.
Hør. Nu du er her, kan du så ikke tjekke mine arme?
- Jeg tror, de bliver længere. - Tag to bananer og ring i morgen.
- Mærk i armhulen. -Ikke for fem dollar.
Mine kirtler er hævede. De vokser.
Det så jeg engang i en film.
Hans kirtler hævede så meget, de indtog Minneapolis.
Og du kalder dig selv læge.
Gider du droppe dit ævl og din hypokondri
og smide bukser? I den rækkefølge.
Du er ikke så skrap. Jeg har lige læst om en fra din hjemby.
Han fik et legat på 100.000 fra Boston Hospital for at lege med mus.
Pas på. Jeg står med en skarp genstand.
100.000 dollar. Det er nok 1000 dollar per mus.
Det gør ondt. Tag den ud.
- Jeg har taget den ud. - Det føles, som om der sidder en sten.
- Måske er den gledet ned fra dit hoved. - Du knækkede nálen i mig.
De øjeblikke, vi er sammen, har bidraget mere til mine rygsmerter end min feltseng.
Hvis du har interesse for mennesker, så mærk mine knuder.
Læg dem under min pude. Så klemmer jeg dem, før jeg går i seng.
Kom ind.
- Jeg må undersøge din krop. - Ønsketænkning.
- Læg dig og lad mig føle din lever. - Ud med dig.
Der er måske en hepatitisepidemi. Du skal undersøges og have en sprøjte.
- Det skal du også. - Lad mig se dine øjne.
- Udenfor, pæren er gul. - Det er dit alvor.
Jeg gik ikke rundt og mærkede på levere, hvis ikke det var nødvendigt.
- Må jeg se din tunge? - Det er udelukket.
- Hvad? - Jeg viser dig ikke min tunge.
Især ikke undersiden.
- Hvis jeg viser dig min først? - Jeg kan se på min egen tunge.
- Den er fin. - Den er pragtfuld.
- Jeg vidste det. - Jeg skal tage en blodprøve.
- Skynd dig. - Du er mere tapper end min forrige patient.
- Hvem var det? - Frank.
- Han tror, hans krop bliver angrebet. - Han behøver ikke bekymre sig.
Hvordan har din forlovede, Donald Penobscott, det?
Fint. Han har det godt.
Det lyder skam tilfredsstillende.
- Kan jeg betro mig til dig? - Ja, da.
Jeg har fået nogle mærkelige breve fra Donalds mor.
- Hvordan det? - Hun byder mig velkommen til familien.
- Du er ikke så slem endda. - Hun gør det på en kejtet måde.
Hør. "Kære Margaret. Det bliver en fornøjelse at have en Houlihan i vores klan."
"Jeg har kendt to Houlihaner, og de var begge henrivende."
"Den ene var en chauffør, som vi holdt meget af,
selvom vi måtte fyre ham, fordi han drak.
"Og den anden var en tjenestepige."
"Vi sender julekort til hende hvert år på sindssygehospitalet."
Hvis hun vil starte en fanklub, så bed hende glemme det.
Hun gør mig nervøs. Jeg aner ikke, hvad hun fortæller Donald.
Gør det nogen forskel? Han elsker dig, ikke chaufføren.
Klar?
- Nu er det ikke længere sjovt. - Præcis.
Det opfylder ikke kun en drøm. Gammaglobulin virker bedst i bagdelen.
- Ikke hos mig. - Du er sygeplejerske.
- Las os få det overstået. - Jeg er helt enig.
Lad os ikke smøle. Det er rent professionelt.
Må jeg give udtryk for et par tanker?
- Hvis du siger et ord... - Det gør jeg ikke.
Men hvis jeg gjorde, så var det "pragtfuld".
Er du sød at give mig indsprøjtningen?
Sådan.
Hvor vover du at komme under påskud af at give mig en indsprøjtning
og så stå der og glo, som om jeg var et cirkusnummer.
Jeg viser taknemmelighed, og du går amok. Hvad vil du have?
Respekt. Bare respekt.
Jeg forventer ikke mere og accepterer intet mindre.
Den var ret god. Der fik du mig.
- Godt. - Det gjorde du virkelig.
- Den virker garanteret på Donalds mor. - Hvad?
Måske ikke ordene, men holdningen. Bare respekt.
Måske.
På nogle måder er du virkelig pragtfuld.
Og det gælder ikke kun det ydre.
Tak.
- Vil du stikke mig i rumpen? -Smut.
Kalder alt mandskab. Der kommer sårede.
Velkomstkomiteen til helikopterpladsen. Der er en pause i vores pause.
Jeg ved ikke, hvad vi skal gøre ved drengen herovre.
- Åh, gud. - Jeg har tilkaldt Hawkeye.
- Hvordan skete det? - Han kører tank.
Når en kugle kommer ned i en af de kasser, ødelægger den alt på sin vej.
- Hvor skal man begynde? - Så er jeg her.
- Hvorfor går du foroverbøjet? - Hvem har sagt det?
- Du ligner et spørgsmålstegn. - Spørgsmålet er, hvordan det skete.
- Ret slemt. - Han har ikke meget mave tilbage.
- De kan behandle det i Seoul. - Turen kan slå ham ihjel.
Og hvis en af os prøver, slår vi ham måske ihjel.
- Hvad skal vi gøre? - Du er overlæge.
Hans mavesæk må fjernes delvist. BJ bør operere, han ved mest om det.
- Jeg har kun læst om det. - Så ved du mere end os andre.
- Brug bogen. - Hvis jeg begår en fejl?
Vi kan sende ham til Seoul, så er han ikke dit ansvar, men det forbedrer ikke hans chancer.
- Et svært valg. - Giv dig god tid.
Hvad vil du?
Jeg opererer. Jeg sveder allerede.
Vask dig. Carmine, gør ham klar.
- Pierce, kom og se mig angående din ryg. - Er der noget galt med min ryg?
JOURNAL OF AMERICAN SURGERY
"...tyktarmen skæres over..." Hvad laver du?
Jeg tjekker, om du har hepatitis.
Jeg tog selv en blodprøve. Lad mig være.
- Må jeg give dig en indsprøjtning? - Jeg prøver på at læse.
Jeg skal stikke 15, før jeg går i seng, ellers bliver alle leverliggende.
Gør det efter operationen.
- Jeg venter ved scenedøren. - Sumpen klokken ti.
Held og lykke.
"Den ødelagte ileum skæres over 13 cm fra den bauhinske klap."
Lad os læse slutningen og se, hvordan operationen ender.
- Hvordan har du det? - Faktisk fint.
- Faktisk svagt. - Jeg har juice med.
Tak.
Din blodprøve viser, du har hepatitis, sandsynligvis smitsom. Du skal i karantæne.
Må jeg ikke se nogen? Hvordan modtager jeg skriftemål?
De kan måske skrive deres synder ned på papirsedler.
Muligvis.
Vi kan bortauktionere sedlerne og tjene en formue til børnehjemmet.
Hvordan skal jeg give den hellige nadver?
- Jeg kan ikke lægge brødet på deres tunge. - Du må holde en Iille pause.
Tænk, hvis nogen skal have den sidste olie? Folk er afhængige af mig.
- Jeg har det ikke så skidt. - Vil du slå dig selv ihjel?
Lad os lave noget, så jeg kan modtage skrifte gennem en klap.
- Du skal hvile... - Du forstår det ikke.
- Deres sjæle er mit ansvar. - Du er syg.
Det er du også. Se på din ryg.
Det afholder dig ikke fra at arbejde.
Jeg udarbejder en skrifteplan. Måske kan folk skære ned på at synde.
- Jeg tager mod folk, der vil skrifte, basta. - Hvil dig nu.
Mig skal man ikke hundse med.
Jeg tjekker for hepatitis. Smid bukserne og vis mig dine øjne.
Sidst jeg smed bukserne, endte jeg i hæren.
Næste gang bliver, nár jeg vinker farvel.
- Hvordan er dine øjne? - Røde af at mose kartofler.
Kom nu. Jeg vil hjem og ligge i stræk.
De ligner kartoffeløjne, ikke? Man er, hvad man moser.
- Vis mig din tunge. - Med glæde.
- Undersiden. - Vent, så står jeg på hovedet.
Hvorfor er du så sur?
Fordi jeg fik kartoffeltjans i 30 dage for at banke Zale.
Jeg burde få en medalje. Vi skal jo bekæmpe fjenden.
Slås du med Zale igen? Hvorfor?
- Han fornærmede Toledo Mud Hens. - Det er et baseballhold, ikke frokost, vel?
Problemet er, jeg har en kort lunte.
Min kone skriver: "Når du bliver sur, tæl til ti og bed Skt. Anthony om hjælp.
Jeg tæller "En, to, tre, bang."
Når jeg nár til otte, behøver jeg ikke Skt. Antons hjælp.
- Jeg koger over. - Lad mig tage lidt kogende blod.
- Jeg må arbejde med det. - Ja.
- Jeg hader, nár jeg er hidsig. - Sid stille.
Hvad så om han fornærmer Mud Hens. Hvad ved han?
Skal jeg hidse mig op over en bemærkning fra den idiot?
- Kan du tale med den anden hånd? - Ja. Jeg spilder ikke tiden på ham.
Den dumme skid.
Undskyld.
Skal jeg stikke mig selv? Stå stille.
Javel.
Han gør altid nar af mit lingeri. Han er bare ikke modig nok selv.
Jeg ville gerne se ham i trusser og hofteholder.
Det var ikke min mening at råbe.
Gider du samarbejde? Smerten i min ryg slår rødder.
Jeg må falde til ro. Jeg er ligeglad med, hvad han siger.
Men hvis han nævner Mud Hens igen, fár han en på trynen.
- Pas på. - Kom du til skade?
Heldigvis dukker jeg mig konstant.
Under en fysisk undersøgelse er det mig, der er fysisk, ikke dig.
- Gå derover. - Sir.
- Giv mig den. - Værsgo.
Hvis jeg har hepatitis, så kysser jeg Zale lige på munden.
Jeg er glad på dine vegne.
"Den bauhinske klap vendes opad,
og ileum anastomoseret med spiserøretm" bliver blå.
Er alt under kontrol?
Ved du, hvad det minder mig om? At samle legetøj som barn.
"Stik flap A ind i sprække B." Jeg kunne aldrig kende forskel.
- Du skal ikke gætte dig til drengens flap A. - Jeg har styr på det.
Det er utroligt, hvad blod kan fortælle.
Man kan fortælle alt ud fra blodet.
Alt, der kan trykkes.
- Det er fascinerende. - Jeg dirrer selv af spænding.
- Hvad bekymrer dig? - Ikke noget.
Jeg tænkte på, om man kan se, om man har specielle problemer,
som hvis man lider af blodmangel eller ikke er blodrig nok...
Hvad er der galt?
Jeg fortæller dig det.
Nogle gange går jeg på Rosie's Bar med gutterne, og vi har det sjovt.
Vi synger, griner og taler om, hvad vi skal lave efter krigen.
Så begynder et par af gutterne at pjatte med de letbenede,
og før jeg ved at det, så har jeg det mærkeligt.
- Mærkeligt? - Jeg bliver træt.
- Er du bange for, der er noget galt med dig? - Nej. Er der?
Du lider af anstændighed.
Jeg ville ønske, jeg kunne more mig, ligesom de gør.
Bare drikke og lyve over for piger,
vende tilbage til lejren om morgenen og kaste op dagen lang.
Gid jeg kunne, bare én gang.
Alle er forskellige. Du er sammen med folk, du aldrig ser igen.
Du behøver ikke at være ligesom dem.
De fleste opfører sig tosset, nár de er væk hjemmefra.
Men du er anderledes. Du har altid en lille bid af Iowa med, hvor end du er.
Det er rart. Det skal du ikke ændre.
En dag møder du en, du gerne vil præsentere for din mor.
I stedet for at udnytte hende,
så giver du hende en gave, du har arbejdet på hele livet - dig selv.
Og tro mig, så bliver du ikke træt.
Forstår du, hvad jeg mener?
Tak.
Jeg er ked af at måtte sige det, men vil du smide bukserne?
Første gang de foretog den operation, var der koldbrand i den bauhinske klap.
Ham her har ikke engang den ende af ileum.
Fjernede du milten, eller var det granatsplinten?
Jeg fjernede lidt. Nordkoreanerne tog resten.
Ved de ikke, han stadig mangler at betale et par afdrag på huset?
Det nævnte sessionskontoret nok ikke i deres anbefaling.
Jeg synes, du ser ud til næsten at være færdig.
Et til sting, så kan jeg lukke. Hvordan har han det?
Han er stabil.
Jeg tror, han overlever.
Klip.
Sådan. Jeg har lige strikket en soldat.
Jeg skulle give dig en indsprøjtning i sumpen. Hvad laver du her?
Jeg reddede ham. Han overlevede.
- Louis Pasteur kunne ikke sige det bedre. - Jeg giver liv.
Tillykke. Vis mig din tunge.
Det er ingenting. Nu skal du bare se min rumpe.
Alle sammen. Okay.
- Hør efter. - "Ah" vil være nok.
For at fejre verdens sværeste operation og den mest vidunderlige kirurg -
der rev livet fri af dødens gab -
afslører vi nu Hippocrates fra Ouijongbou.
Bagover, Baker.
Vandforsyningen er ikke forurenet.
En patient, vi havde for tre uger siden, viste sig at have hepatitis.
Lad os håbe, han smittede fader Mulcahy, og at det er enden på det.
- Det erjeg med på. - Hvad er galt med dig?
Du ligner Lon Chaneys stand-in.
Først troede jeg, det var lungerne, så en diskusprolaps.
- Du har læst din lokalavis. - Har de forgiftet blækket?
Du har ikke besluttet, hvordan du har det med at være herovre og fodre lopperne.
For min skyld kan lopperne spise på den kinesiske restaurant.
Hvordan har du det med at være her, selvom du ikke er "gennemsnitlig"?
- Jeg er vel vred. - Hvordan har du det med at være vred?
Vil jeg ikke indrømme,jeg er vred?
Jeg tror, du tager hjem med et duelighedstegn for at slå knuder på dig selv.
Her. Tag en slurk.
Kan jeg fortælle dig noget som en ven? En hård ven?
Hårde venner holder længere.
Da jeg var mening, var jeg lille - slet ikke som jeg er nu.
I en periode troede jeg, jeg virkede større, hvis jeg bankede nogen af de store fyre.
Så indså jeg, at jeg kæmpede mod mig selv og kun fik ondt i næverne af at slå på dem.
Småkager og whisky.
Hør. Verden er for stor til at konkurrere med alle andre.
Den eneste, jeg skal overgå, er den,jeg er lige nu.
Og det er svært nok i dit tilfælde.
De smager godt, hvis du dypper dem.
Hvad gør jeg ved gennemsnitlige Parsons?
Lad ham få sit forskningslegat. Lev og lad leve.
Så giv dig selv en lille gave og send et anonymt brev til ham.
Det er god idé. Jeg kan skrive, jeg så ham snyde til eksamen.
- Sig, du sagsøger ham for lægefejl. - Jeg har det allerede bedre.
- Sig, du indgiver en faderskabssag. - Doktor, jeg kan gå!
Ti stille.
- Ved du, hvad der galt? - Jeg er ved at dø.
- Nej. - Atjeg ikke dør hurtigt nok.
Du rører dig ikke nok.
Man kurerer tømmermænd ved at få blodet fra rumpen til hjernen.
- Se her. - Hvad?
- Det er farligt. - Jeg har helt styr på det.
Hold nu op med det pjat.
- Mit hoved. - Min ryg.
Visiontext tekster: Christina Mohr
DANISH